Rituaalide suurmeister
Eesti ja läti kunsti suhted on toiminud vastastikku juba pikka
aega. Tartu kunstimuuseum tutvustab praegu kaht läti maalikunstnikku,
kuu aega tagasi eksponeeris Läti väliskunsti muuseum Raul Meele
viimase aja loomingut. Lätlased olid algselt huvitatud Meele maalist,
kuid kunstnik ise soovis näidata graafikat ning oma kunsti uuemat
külge, tuleetenduste foto- ja videodokumentatsiooni. Näituse
deviis oli "Tuli ja rituaalid". Raul Meel ei ole esimene eestlane, kes
on oma töid välja pannud Riias ja ka väliskunstimuuseumis.
Kaks aastat tagasi oli samades ruumides teise eesti avangardismi isa Leonhard
Lapini näitus. Kuid üllatav on tõsiasi, et Raul Meele
tuleetendused äratasid Lätis väga suurt tähelepanu:
näitusest ilmus kümmekond reportaazi, sellele lisaks mitmed analüüsid
kunstikriitikutelt ning Läti televisioon pühendas näitusele
lõigu kultuurisaates ning 11. aprillil veel tunnise vestlussaate.
Järgmises kunstiajakirjas Studija ilmub veel Meele loominguline portree.
Näituse kuraator, muuseumi asedirektor Irena Buzinska on teinud kokkuvõtte
näituse retseptsioonist, millest tooksimegi allpool mõned huvitavamad
näited. Stereotüüpe saab lõhkuda vaid ennast kõrvalt
vaadates.
Diena kriitik Ieva Rupenheite: "… Raul Meele kunstile oma spiraalirütmiliste
taastulekutega ja kunstniku tegevusele elus – mesindus ja täpsuslaskmine
– on iseloomulik tingliku ringi formuleering, milles väljendub "tehnikainimese
süsteemse mõtlemisviisi ning emotsionaalse impulsi sünteetiline
ühendus" (Anu Liivak). Meele kunst on näilikult distantseeritud
ja esteetiline ning loob petliku kujutuse ponnistuse ja higi puudumisest
kunstniku loomingus".
Läti kaasaegse kunsti keskuse direktor, Eesti ja eesti kunsti
vana hea sõber Janis Borgs ütles Läti televisioonile
antud intervjuus: "Mulle meeldib, et Raul Meel ei tee jahedat, ratsionaalselt
kaalutletud dekoratiivset kunsti, nii nagu see eesti kunstist rääkides
lätlastele üsna tihti meelde tuleb. Ja mind rõõmustab,
et ajal, mil läände rännanud Moskva kuulsad dissidendid
on mandunud oma kunagi leitud kunstivormide lõpmatusse kordamisse,
on Meele kunst olnud pidevas arengus. Meel pole oma kuulsast minevikust
tänaseni kestnud saurus, Meel on veenev, elav ja loov kunstnik – klassik
ja kartmatu novaator ühes terviklikus isikus.
Ühte asja tahan Meele puhul eriti ära märkida: kui lätlaste
meelest on eesti kunst vahest liiga ratsionaalne ja väheemotsionaalne,
siis eesti parimate kunstnike puhul, ja nende seas ka Meele kunstis, võib
väga selgelt täheldada ürgjõulist intuitsiooni, vahedat
mõistust ja haaravaid tundeid… Meel võib lihtsast asjast
teha vägevalt hinge kriipiva lavastuse, rituaali. Meel on jõuline
isiksus, kes suudab endas saavutatud elu täielikkuse tunde kõlama
panna ka oma kunsti vastuvõtjais.
Raul Meele näituse avamisel esinesid tema tudengid Pärnu
alternatiivsest Academia Non Gratast. Diena teine kriitik Ingrida Zemzare
andis etendusele omapoolse tõlgenduse: "Kaks tugevat alasti
napilt läbipaistvasse kilesse mähitud meest kandsid treppi mööda
üles ja asetasid vaatajate ette teised performanceis osalejad,
kes olid samuti kilesse mähitud. Need valkjalt kumavad läikivad
hiidvaglad suundusid tõugu kombel liikudes aeglaselt läbi galeriisaalide
kummalise fataalse järjekindlusega, mõjudes ähvardavana,
sest neid toodi ja visati näoli põrandale, loodi tunne selle
protsessi katkematusest. Peaaegu nagu fragment Jozef Shaini 70ndate teatri
traditsioonist, mis niivõrd ehedalt pole veel Lätisse jõudnudki."
Näitus ja avamise performance mõjusid nii veenvalt,
et Meel kutsuti osalema augustis Pedvales korraldatavale rahvusvahelisele
sümpoosonile "Tuli – kunstimeedium". Academia Non Grata ja Läti
kunstiakadeemia leppisid kokku tulevases koostöös.
R. V.
![](../Nupud/n_tagasi1.GIF)
|